Här på 1030 AM, hör ni Rikets röst.
NAZIAMERIKANSKA RIKET
Freden har äntligen nått en krigstrött nation,
då tacksamma amerikaner från Broadway till Main Street
hälsar sina tyska befriare.
Den nytillsatte riksmarskalken Erwin Rommel
gick ut på gatorna för att hälsa den beundrande amerikanska republiken.
Medborgare överallt välkomnar den åter fungerande lokala infrastrukturen,
rinnande vatten i köken och badkaren, elektricitet dygnets alla timmar,
dagliga leveranser av mat och förnödenheter
från Rikets välfyllda förråd.
Frivilliga medborgare ombeds att sluta upp...
Sätt på lite musik, är du snäll. Allt utom det.
Låt det vara på. Vi behöver nyheter.
Till och med deras nyheter.
Jag kan inte tysta Thomas.
Det är hunger.
Jag kan inte ens få honom att amma längre.
Vi tar oss igenom det här.
Det är han.
Ska du inte be mig komma in, John?
-Hej, Mike. -Helen.
Lediga.
Ta det.
Kom nu, var inte dumma. Ät.
Se så, Helen.
Värm upp det.
Jag kommer från överlämningen på West Point.
Patton skakade hand med Göring.
Allt är bestämt.
De första som går med kommer att få mat och goda positioner i Riket.
De som står emot får ingenting,
eller döden.
Vår tjänstgöring börjar imorgon,
Kl. 06.00.
Det är upp till er.
Det är bara en tygbit.
Det betyder inte att vi tror på det.
Vi gör det här. Vi bidar vår tid...
Det kan du intala dig, gosse.
Vi kan kriga. John, de säger att Ike samlar ihop män, en milis...
Vi såg alla den där bomben.
Den var som tusen solar.
Hur bygger man ens nåt sånt?
Jag menar, du vet,
vilken vilja styr en?
Vilken vision?
Det är ett brott, det är vad det är!
Vi skulle också ha byggt den, om vi hade kunnat, men vi kunde inte.
Kan vi det nu?
Nej, det är över.
Det är slut.
Vi misslyckades.
Till syvende och sist, blev det bara en enda stor...
kollaps.
Det de har är...
Det fungerar.
Men vi då, John?
Vad händer med min familj i Riket?
Jag vet inte.
Inte mycket.
Okej.
Ta den här och gå.
-Gå vart, John? -Så långt bort du kan.
Jag minns när vi skulle ha gått i döden för varandra.
Ingenting är enkelt.
Men det här är det rätta.
Det är för oss.
MANNEN I DET HÖGA SLOTTET
Öppna porten igen om 48 timmar.
Ja, sir.
OBEHÖRIGA ÄGA EJ TILLTRÄDE
De är här, älskling.
Bror Darius,
det här är Elijah.
-Trevligt. -Och...
Bell. Mallory.
Moulton, Alabama.
Just det.
Du har gott minne.
Jag minns varenda namn, varenda plats.
Ni är välkänd nu, Bell Mallory. Ni är alla det.
Ja, mina herrar, vi har grönkål,
vi har ögonbönor, sötpotatis,
majsbröd och sött grönt te.
Tror du verkligen att amiralen är att lita på?
Han är militär.
Han följer kungafamiljens order.
Det är antagligen inte lätt för honom att svälja,
men det är en risk han tar.
Finns det nån chans att freden kommer att vara?
Det är en tillfällig vapenvila.
Jag menar,
tror du att de nånsin går med på våra krav?
Det här är första gången
i Amerika,
i Japanska Stillahavsstaterna,
och i Riket,
som nån nånsin har förhandlat med en svart man som en jämlik.
Om det är allt vi uppnår idag,
är det en seger.
Jag minns första gången jag öppnade lådan med de kinesiska automatgevären.
Jag plockade upp ett.
Det var så mörkt, oljigt och tungt.
Fan, det kändes som...
...att ha makt.
Absolut, broder.
Och i den stunden, var det enda jag drömde om
dagen då jag kan lägga ifrån mig det där jävla vapnet.
John?
Helen.
Jag trodde inte att du skulle komma förrän på söndag morgon.
Vad gör du här?
Jag tänkte att jag skulle överraska dig.
Nej, jag tänkte att Greensboro kan vänta till måndag.
Mor sa alltid att jag skulle gifta mig med en ambitiös man.
Jag vet varför du kom tillbaka.
Så Thomas är...
Det är lördag, om du minns?
Han är tillbaka om 45 minuter.
Då har vi tiden för oss.
Du har klippt dig, ser jag.
Du har fått gråa hår.
Har jag?
Nån är visst hungrig.
Äggen är utsökta.
Rostbrödet hoppar upp om nån sekund.
Jag ska klä på mig.
"THE MUNSTERS" Premiär Skrämmande skratt för hela familjen
TRAKTENS RESERVOFFICER INKALLAD I VIETNAM
Hej, pappa.
Är du redan tillbaka?
Pappa? Vad är det?
Det är...
Bry dig inte om din pappa.
Jag ville bara träffa dig.
Men vi sågs ju precis.
Ja.
Du har blivit så stor.
Ja.
Så lång.
Okej.
Kom och sätt dig.
Håll mig sällskap.
Du tog dig hit snabbt.
Jag körde så fort jag kunde utan att bli stoppad av polisen.
Tomtens släde står i gränden och är full av leksaker.
Tackar och bockar, sir.
Hör på,
jag fick meddelandet när jag var på väg.
Har nån som kallar sig Juliana Crain varit här?
Det lät otroligt. Det gör det fortfarande.
Men se efter själv.
De allierade kunde ha ställt upp dem mot en vägg och skjutit dem.
Så har det alltid gått till vid krigsslut.
Men de bestämde sig för att göra nåt annat.
De fick en riktig rättegång.
Nazister förtjänar ingen rättegång.
De var kriminella.
Och när de ställdes inför rätta,
kunde världen se vilka de var i själva verket.
Deras brott var enorma,
men de var små svaga män.
De...
De hittade på ursäkter.
De påstod att de inte visste, att de inte kunde stoppa det.
Berätta för dem vad som hände med Hitler.
Han gömde sig i en bunker,
och sen sköt han sig själv i huvudet.
Det låter overkligt.
Som en dröm.
Om de kan besegras i den världen, kan de besegras i den här.
Ibland undrade jag, vet du,
om du nånsin kom ut ur den där tunneln.
Jag var säker på att du var död.
Och jag kunde inte släppa taget.
Jag visste vilka filmer som betydde mest för dig, för oss båda,
så...
Jag gav mig den på att få ut dem.
Rikets patruller.
Jag hade nästan glömt det ljudet.
Vi är trygga här.
-Förlåt. -Jag förstår.
Det är bara att ingenting är på plats...
längre.
Du vet...
Inget är solitt.
Allt är bara en...
återspegling av en återspegling.
Om du förstår?
Jag tror det.
Det är som att bli relegerad.
Det är som varje existens är lika verklig som nästa.
Och när bestämmer man sig för att hålla kvar en av dem?
MORAGABUKTEN JAPANSKA STILLAHAVSSTATERNA
Det är han, Elijah.
Håll motorn igång.
Stanna i bilen.
Tuta om det blir problem,
och täck mig sen.
Följ mig.
Min far har alltid velat att jag skulle bli hovslagare.
Om du kom hit för att du förväntade dig att få nåt för ditt utbrott häromdan,
lär du bli besviken.
Jag försöker att inte ha några förväntningar.
På det viset, blir jag aldrig överrumplad.
Jag varnar dig bara en gång.
Om du fortsätter med den här terrorn,
kommer Japan att gå in med full styrka mot kommunistrebellerna.
Vi har lärt oss vad Kempeitais terror innebär.
Du är upprörd över att du inte har monopol på våld längre.
Jag kom inte hit för att bli uppläxad.
Ni är här för att lyssna på vår sida av saken, har jag fel?
Jag lyssnar.
Ni slåss mot rebeller över hela världen.
Indien, Kina, Australien.
Det finns miljoner av oss med allt att vinna och inget att förlora.
Tänk hur hårt ni skulle strida för att försvara era hemöar, amiralen.
Det här är vårt hem.
Ni togs hit som slavar.
Ingen har lidit mer för det här landet än vårt folk.
Vi kommer att utstå vad som helst för att bli fria.
Vad vill ni då?
En fri stat.
Vårt eget territorium.
En självstyrande republik för svarta.
Ert brev erbjöd vapenvila.
Tillfällig vapenvila,
beroende på vad ni kan erbjuda i gengäld.
Jag är inte i någon position att erbjuda något.
Ta då det här meddelandet till kronprinsessan.
Vi behöver ett tecken på god vilja.
Som vadå?
Stoppa Kempeitais uppsamlingar i gettot.
Jag ska se vad som kan göras.
Säg mig, varför blev du inte hovslagare?
Det visade sig att jag är rädd för hästar.
Än i dag, blir jag sjuk
de två första dagarna till havs.
Vad sa han?
Han är en krigare som försöker lära sig mäkla fred, men jag tror att han är...
Sätt fart!
Kör! Kör!
Amiral Inokuchi.
Översten...
Jag anhåller er för högförräderi.
Är ni galen?
Equiano Hampton är död.
Amiral Inokuchi då?
Han sitter häktad.
Vi ska ordna så att han blir skickad till Tokyo
för att ställas inför marinens krigsrätt.
-Jag följer med honom. -Nej.
Han kommer att ställas inför rätta här i San Francisco.
Kungafamiljen kanske inte går med på det.
Det här är ett militärt ärende.
Kronprinsessan behöver inte blandas in.
Hon ska hållas isolerad.
För sitt eget bästa.
I Tokyo kommer de att bli nöjda.
Nu när Hampton är död,
har Tagomis mördare ställts inför rätta.
Jag utreder fortfarande mordet på Tagomi.
Jag uppmanade er att lägga ned utredningen.
Jag har lovat kronprinsessan att fullfölja den.
Låt oss inte lura oss själva.
Under era 15 år som poliskommissarie,
har ni placerat ut falska bevis,
fått fram falska bekännelser,
avrättat misstänkta utan rättegång.
Varför har ni gjort det?
Av lojalitet mot kampen för ett japanskt San Francisco.
Och ni offrade även er son för den kampen.
Kapten Iijima har berättat för mig om Torus senaste incident
på Bamboo Palace.
Du valde din väg för 15 år sen, Kido.
Det är för sent att ändra sig nu.
Jag ser fram emot att höra ditt vittnesmål på krigsrättegången mot Inokuchi.
Leon framförde nyheten till rådet.
De har kallat alla celler i norra Kalifornien till krismöte.
Det är det bästa vi kan göra.
De japanska myndigheterna har bekräftat att Equiano Hampton,
ledare för terrorgruppen som kallas Svarta kommunistrebellerna,
dödades igår kväll under en räd utförd av Kempeitai-styrkor.
Guvernören generalen Yamori prisade Kempeitai-överstarnas arbete
med att utkräva snabb hämnd...
Dödade vi honom, Elijah?
Hungrade vi efter fred så mycket
att vi gick för fort fram och ödelade alltihop?
Nä, Bell. Han ville gå på mötet.
Han kände att det var värt att ta risken.
Kempeitai gick från hus till hus, bröder misshandlades,
-tvingades iväg till läger i hamnen. -Säg bara hur långt de kan ha hunnit.
Allt gick mycket fort. Tjugo minuter härifrån, om vi har tur.
Vapen, mat, ammunition,
lägg allt i lådor och lasta flaken.
Om ni inte kan skjuta med eller äta det, skit i det.
Leon, är det sant som de säger på radion om Equiano?
För jag vet att de ljuger hela tiden.
De kanske ljuger nu!
Ledarskapsrådet håller ett möte för de lokala cellerna. Vi måste vara redo.
Men han lever väl? Han kommer tillbaka med Bell och Elijah.
Han kommer inte tillbaka, Benjy. Han är död.
Låt oss utrymma det här stället. Vi måste ta oss härifrån.
Men han då?
-Vi gör oss av med honom. -Vänta.
Vad menar du? "Göra oss av med honom"?
-Jag hjälpte dig. -Du satte dit oss.
Nej! Hur skulle jag veta? Jag har inte satt dit nån.
Kanske gjorde du det, kanske inte,
men jag har inte tid eller lust att ta reda på hur det gick till.
Ta ut honom. Håll er tysta. Använd den här.
Vänta ett ögonblick. Vänta nu. Kan vi inte bara vänta...
Kom igen.
Fort!
Hör på, hör på nu...
Du är inte tvungen att göra det här. Okej?
Du är inte tvungen att göra det här.
Vad behöver du?
Behöver du pengar? Jag har pengar.
Håll käften.
Du kan inte köpa mig.
Du skryter om dina pengar.
Din giriga jävel som blivit rik på att sälja skit till japanerna.
Nej, det där blev fel.
Så jag är inte rik. Jag är inte alls rik.
Jag är bara en...
Jag är bara en person.
En person precis som du.
Vad heter du... Du heter väl, Benjy?
Eller hur, Benjy? Hör på, Benjy,
-du behöver inte göra det här. -Håll käften!
Herregud. Snälla, det här är inte...
Gå ned på knä.
Herregud. Nej! Snälla!
Vänta. Vänta, snälla.
Ge mig ett ögonblick bara. Snälla.
Vad gör du?
Ge mig dina händer.
Fan! Vad var det där för?
Ge dig iväg.
Iväg med dig nu. Spring.
Jag vill inte se ditt tryne här igen.
Tack. Tack.
Jaha.
Då så.
Har du några nyheter att dela med dig av?
Ja. Hon också.
Jag måste vara ärlig. Jag litar inte på henne.
Det räcker med att jag gör det.
Vi hänger ihop, ser du.
Det är hon, jag,
och min lastbil full med vapen.
Då så.
Vi har ett antal stridsoperationer inplanerade.
Menar du portalen?
Ja, vi har den under observation,
men de har förstärkt den mycket det senaste året,
så om vi skulle angripa den nu, skulle det kräva ett kraftigt anfall.
Ja, det tror jag.
Men hur är det med John Smith?
Hans lägenhetshus är ett fort,
så vi måste passa på när han är på resa
för att kunna angripa honom.
Självklart betyder det att vi övervakar hans rörelser.
Var togs de här fotona av Helen?
Hon har bott i den neutrala zonen det senaste året med sina döttrar.
Vi skulle åka till henne.
Vad stoppade er?
Vi väntade på er leverans när Helen återvände till New York.
Vänta en sekund. Vad gjorde hon i den neutrala zonen överhuvudtaget?
Jag vet inte. Det spelar ingen roll längre.
Det spelar visst roll.
Helen Smith är en kvinna som förlorat ett barn.
Ingen går igenom den upplevelsen oförändrad.
Och mycket få äktenskap, om några, överlever det oförändrade.
Så om hon har rest till den neutrala zonen, måste hon vara desperat.
Och om det finns en spricka i det äktenskapet,
är det en väg in.
Allt är en enda såpopera nu.
Inget av det spelar roll nu. Vi förlorade henne. Hon återvände till sin man.
Kanske var det hennes eget val.
Kanske återvände hon för att hon inte hade något val.
Jag är ledsen. Jag tror det har begåtts ett misstag.
Hur fick du tillgång till den här våningen?
Det är inget misstag, Helen. Jag heter Martha.
Jag ska vara din följeslagerska.
Ursäkta?
Det är min uppgift att diskret följa dig vid alla offentliga tillställningar...
för din personliga säkerhets skull.
Vem har skickat dig?
Vi tillhör Staatspolizei,
och har till uppgift att möta särskilda behov hos partiets främsta familjer.
Men vi kan göra mycket mer än så.
Riksmarskalken har kallat hit dig för att hålla ett öga på mig
när han är bortrest. Är det så?
Eller är det mer än så?
Många av Rikets fruar har kommit att se sina följeslagerskor som förtrogna.
Det finns så få som en riksmarskalks fru kan tala med
när allt kommer omkring.
Hälsa Staatspolizei att jag inte behöver en följeslagerska.
Jag förstår fullständigt.
Jag kan följa er på avstånd. Ni behöver inte ens veta om det.
I morse lät varenda ton falsk.
Och varför sjöng du från psalmboken?
Du kan dem alla utantill.
Jag har väl bara blivit gammal, antar jag.
Skogshuggarfrukost med bacon.
Ja, svart kaffe. Torra rostade brödskivor.
Det var nåt jag ville tala med dig om,
nu mellan fyra ögon.
Okej.
Varsågod.
Jag pratade med min rekryterare igår.
Och jag vet att du är emot det men...
Vad är jag emot?
Att jag tar värvning. Marinkåren? Kriget?
Alltihop.
Menar du kriget i Indokina, i Vietnam?
Ja, jag är emot det.
Jag är 18 nu, pappa.
-Jag behöver inte din tillåtelse längre. -Du frågade mig.
Mitt svar är enkelt. Jag vill inte att du reser.
-Men du stred ju mot japsarna... -Jag vill inte förlora dig igen.
-"Igen"? -Om du åker,
kommer du att dö.
Hur vet du så säkert att jag kommer dö?
Du kom tillbaka. Du kom tillbaka som hjälte.
Är det vad det här handlar om?
Vi vill båda ha äggröra, och fattiga riddare med sås, tack.
Här är pengarna och dricksen.
Vi vill inte ställa till bråk.
Inte vi heller.
Ni kan väl gå ut på bakgården?
Jag ger er mat att ta med hem.
Nej, sir. Vi tänker äta vår söndagsfrukost sittande här vid disken.
Precis som alla andra.
På helgdagen där till.
Jag försöker driva ett respektabelt ställe.
Men ni negeragitatorer kommer hit och gör gott folk arga.
-Vi har rätt till det. Det står i lagen. -Lägg dig inte i.
Det finns lagar som stiftas i D.C.
och oskrivna regler som gäller i den här stan.
En del saker förändras inte.
Det här är vad som händer när ni låter dem gå lösa.
Stå upp och gå härifrån.
Du också.
Se så.
Vad?
Jag vet inte.
Jag är bara förvånad, antar jag.
Jag trodde att du skulle göra nåt.
Som vadå?
Säga nåt.
Göra nåt.
Vi är inte lagen. Det är inte upp till oss.
Det verkar så fel bara.
De har instiftat en lag
som ger de där människorna rätt att äta vid disken.
Och ändå händer det här?
Är det här systemet som du vill försvara med ditt liv?
Det är det system som du har kämpat för.
Och jag återvände som hjälte. Är det vad du tror?
Det är vad jag trodde att du var.
Är det vad du vill vara? Vill du bli en hjälte?
Vill du se din bild målad på en mur?
Ha en skola uppkallad efter dig?
Du kommer ändå vara död, Thomas.
-Hur kan du vara så säker? -För jag har sett det förut.
Jag vet hur det slutar.
Och även om du inte dör, om du kommer tillbaka,
kommer du inte att vara den samma.
Det är bara skitsnack, Thomas.
Det är ett satans jävla liv.
Medaljer, flaggor, nationalhymner,
trohetseder, frihet.
Jag ser mig omkring, jag ser ingen frihet,
jag ser ingen ordning, jag ser bara kaos.
Jag ser ingenting värt att offra min sons liv för.
Vem är du?
Thomas...
Yukiko?
Det är du. Du är här.
Childan. Jag var så orolig.
Din hand.
Det är bra nu. Det har slutat blöda.
Den måste göras rent och läggas om.
Nej, vänta. Du är väl inte skadad?
Nej. Jag kom hit efter att det hände.
Jag visste inte var jag skulle få tag på dig.
Polisen var här och letade efter dig.
De gjorde det här.
Det här var en Favrile Anemone-vas.
En av åtta.
Jag är ledsen. Jag kunde inte stoppa dem.
Nej. Okej, det spelar ingen roll.
Var stilla nu, Childan.
Förlåt.
Kempeitai kommer att komma tillbaka.
Du måste gömma dig.
Han gick hem, varför?
Vi hade ett gräl. Jag sa en del saker.
Jag vill inte att han ska begå ett misstag.
Vilket slags misstag?
Han vill ta värvning i marinkåren.
"Skitsnack." Det var vad du kallade det.
-Thomas. -Det är bara prat, okej?
Allt som du uppfostrat mig med?
Frihet, Amerika?
Det är bara prat för dig. Men jag tror på det!
Thomas...
Ta värvning i marinkåren är inte att tänka på. Okej?
Din mamma kommer att behöva dig.
-Varför det? -John, ett par ord.
Låt det vara. Han har fyllt 18.
Om du grälar med honom, kommer han att förhärda sig.
Låt det vara till en annan dag.
Jag har ingen annan dag.
Thomas, hör på.
Jag vet vad det betyder att tro på sitt land. Okej?
Vad var det? Skulle någon komma på besök?
Det är match idag, John.
Hej, kompis.
Allt väl? Du ser ut som du just blivit sparkad i magen.
Jag mår bra.
Vi ska inte titta på när Y.A. Tittle slår Redskins på verandan.
Kul att se dig, Danny.
-Hej, vinnaren. -Hej.
Helen,
du ser förtjusande ut.
Alltid så charmerande.
Vad tror du, Tommy? Hur ser våra chanser ut idag?
Se så, ryck upp dig.
Han har kört hela vägen hit för att träffa dig.
Du kan kalla honom en nedbruten gammal man, så mycket du vill, John.
Men det vore ett brott att sätta in Gary Wood för Y.A.
Om det inte vore för felträffen på Wrigley,
hade han tagit hem titeln i New York.
Det finns nåt som heter lojalitet.
Eller hur, Thomas?
Dessutom, om Y.A. klarar det i sin ålder, finns det hopp för oss ännu.
Är allt som det ska, John?
Du ser helt chockad ut.
Förlåt.
Ursäkta mig, Daniel.
Jag mår inte så bra.
John.
Jag måste gå.
Nej, Dan. Stanna på middag.
Det går bra, Helen.
Danny...
Du vet väl att jag inte hade nåt val?
Vad menar du, John?
Du kommer inte att förstå.
Förlåt.
Vi är bröder, eller hur?
Du har inget att vara ledsen över.
Jag tar hand om dig.
John! John!
Det är jag. Det är Danny.
Danny?
Du måste ta oss härifrån.
Regeln, John.
Det är bara att lyfta upp den.
Vi tar oss ut längre bort på vägen. Ingen får veta.
Släpp ut oss.
Öppna regeln. Lyft upp regeln bara.
Smith.
Jag vill att du är med på mötet.
Snälla, John.
John, det är jag.
Det är jag, Danny.
-Lämna oss inte här inne! -Snälla, John.
-Hjälp oss. -Lämna oss inte så här.
-Låt dem inte ta oss. -John!
John, öppna regeln! John!
John! John!
Vi var bröder. John!
John! John!
John!