‫1946 פורט מונמאות', ניו ג'רזי‬
‫כאן בתדר 1030 איי-אם, קול הרייך.‬
‫הרייך האמריקאי הנאצי‬
‫השלום בא סופסוף על אומה עייפה ממלחמה,‬
‫ואמריקאים אסירי תודה מברודוויי ועד רחוב מיין‬
‫מברכים את משחרריהם הגרמנים.‬
‫הרייכסמרשל החדש, ארווין רומל,‬
‫יצא לרחובות כדי לברך את הרפובליקה האמריקאית הנרגשת.‬
‫אזרחים בכל מקום מקבלים בברכה את שובה של התשתית המקומית,‬
‫מים זורמים במטבחים ובחדרי הרחצה, חשמל בכל שעות היממה‬
‫וחנויות ובהן מוצרי מזון המובאים מדי יום ביומו‬
‫מהשפע הרב של הרייך.‬
‫אזרחים מתנדבים מוזמנים להצטרף...‬
‫שים מוזיקה. כל דבר, חוץ מזה.‬
‫תשאיר. אנחנו זקוקים לחדשות.‬
‫אפילו לחדשות שלהם.‬
‫אני לא מצליחה להשקיט את תומאס.‬
‫זה רעב.‬
‫הוא אפילו כבר לא מוכן לינוק.‬
‫נעבור את זה.‬
‫זה הוא.‬
‫לא תזמין אותי להיכנס, ג'ון?‬
‫- הי, מייק. - הלן.‬
‫חופשיים.‬
‫קחו את זה.‬
‫בחייכם, אל תהיו טיפשים. תאכלו.‬
‫קדימה, הלן. קדימה.‬
‫תחממי את זה.‬
‫באתי מטקס המסירה בווסט פוינט.‬
‫פטון לחץ את ידו של גרינג.‬
‫הכול נגמר.‬
‫האנשים הראשונים שיצטרפו יקבלו מזון ועמדות טובות ברייך.‬
‫המשתהים לא יקבלו כלום...‬
‫או יקבלו מוות.‬
‫אנחנו מתייצבים מחר,‬
‫בשש בבוקר.‬
‫זה תלוי בכם.‬
‫זו רק חתיכת בד.‬
‫זה לא אומר שאנחנו מאמינים בזה.‬
‫נעשה את זה. נחכה לרגע המתאים...‬
‫אתה כל הזמן אומר את זה לעצמך.‬
‫נוכל להילחם בהם. ג'ון, אומרים שאייק אוסף אנשים, מיליציה...‬
‫כולנו ראינו את הפצצה.‬
‫היא הייתה כמו אלף שמשות.‬
‫מה בכלל נחוץ כדי לבנות דבר כזה?‬
‫כלומר...‬
‫איזה סוג של כוח רצון?‬
‫איזה סוג של חזון?‬
‫זה פשע, זה מה שזה!‬
‫גם אנחנו היינו בונים אותה, אילו יכולנו, אבל לא יכולנו.‬
‫נכון?‬
‫לא, זה נגמר.‬
‫זהו זה.‬
‫נכשלנו.‬
‫ברגע האמת, הכול פשוט...‬
‫התמוטט.‬
‫מה שיש להם, זה...‬
‫זה עובד.‬
‫מה איתנו, ג'ון?‬
‫מה יקרה למשפחה שלי ברייך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫זה לא הרבה.‬
‫אוקיי.‬
‫קח את זה ולך.‬
‫- ללכת לאן, ג'ון? - רחוק ככל שאתה יכול.‬
‫אני זוכר תקופה שהיינו מוכנים למות זה למען זה.‬
‫שום דבר מזה לא קל.‬
‫אבל זה הדבר הנכון.‬
‫זה בשבילנו.‬
‫האיש במצודה הרמה‬
‫תפתחו שוב את השער בעוד 48 שעות.‬
‫כן, המפקד.‬
‫נא להתרחק אין כניסה‬
‫הרי הפוקונוס פנסילבניה, ארה"ב‬
‫ביילי'ז קרוסרואדס‬
‫הם כאן, מותק.‬
‫האח דריוס,‬
‫זהו אלייז'ה.‬
‫- נעים מאוד. - ו...‬
‫בל. מלורי.‬
‫מולטון, אלבמה.‬
‫נכון.‬
‫יש לך זיכרון טוב.‬
‫אני זוכר כל שם, כל מקום.‬
‫קנית לעצמך שם, בל מלורי. כולכם.‬
‫רבותיי, יש לנו עלי קולרד,‬
‫יש לנו לוביה, בטטות,‬
‫לחם תירס ותה ירוק מתוק.‬
‫אתה באמת חושב שאפשר לסמוך על האדמירל הזה?‬
‫הוא איש צבא.‬
‫הוא יפעל על פי הוראות ממשפחת המלוכה.‬
‫ודאי לא יהיה לו קל לעכל את זה, אבל...‬
‫גם הוא מסתכן.‬
‫יש סיכוי שהשלום יחזיק מעמד?‬
‫זו הפסקת אש זמנית.‬
‫כלומר,‬
‫אתה חושב שהם יסכימו לתנאים שלנו?‬
‫זו הפעם הראשונה,‬
‫באמריקה,‬
‫במדינות הפסיפיות היפניות‬
‫וברייך,‬
‫שמישהו נושא ונותן עם אדם שחור כשווה לו.‬
‫אם זה כל מה שנשיג היום,‬
‫זה ניצחון.‬
‫אני זוכר את הפעם הראשונה שבה פתחתי תיבה של הרובים האוטומטיים הסיניים.‬
‫הרמתי רובה אחד.‬
‫הוא היה כהה כל כך, משומן וכבד.‬
‫בחיי, הרגשתי...‬
‫כוח.‬
‫נכון, אחי.‬
‫ומאותו רגע חלמתי רק‬
‫על היום שבו אוכל להניח את הנשק הארור הזה.‬
‫ביילי'ז קרוסרואדס וירג'יניה, ארה"ב‬
‫ג'ון?‬
‫הלן.‬
‫חשבתי שתחזור רק ביום ראשון בבוקר.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫פשוט החלטתי להפתיע אותך.‬
‫לא, חשבתי שגרינסבורו יכולה לחכות עד יום שני.‬
‫אימא תמיד אמרה שאני צריכה להינשא לגבר שאפתני.‬
‫אני יודעת למה חזרת.‬
‫אז, תומאס...‬
‫היום שבת, אתה זוכר?‬
‫הוא אמור לחזור בעוד 45 דקות.‬
‫אז יש לנו מספיק זמן.‬
‫הסתפרת, אני רואה.‬
‫אתה מתחיל להאפיר.‬
‫באמת?‬
‫מישהו רעב.‬
‫הביצים מצוינות.‬
‫הטוסט אמור לקפוץ בעוד שנייה.‬
‫אני הולכת להתלבש.‬
‫בכורת "משפחת מנסטר" הנאה מפחידה לכל המשפחה‬
‫חיילי מילואים מקומיים נקראו לשירות בווייטנאם‬
‫הי, אבא.‬
‫מה אתה עושה בבית כבר עכשיו?‬
‫אבא? מה קורה?‬
‫האם...‬
‫תתעלם מאבא שלך.‬
‫רציתי רק להסתכל עליך.‬
‫אלוהים, רק עכשיו ראית אותי.‬
‫כן.‬
‫פשוט גדלת כל כך.‬
‫כן.‬
‫גבהת כל כך.‬
‫אוקיי.‬
‫בוא שב.‬
‫תארח לי לחברה.‬
‫הגעתם מהר.‬
‫הגענו מהר ככל שיכולנו בלי שיעצרו אותנו.‬
‫אז המזחלת של סנטה בסמטה, והיא מלאה בצעצועים.‬
‫חן חן, אדוני.‬
‫שמע...‬
‫כשהייתי בדרך קיבלתי הודעה.‬
‫הופיעה מישהי שקוראת לעצמה ג'וליאנה קריין?‬
‫לא נשמע אפשרי, נכון? עדיין לא נשמע אפשרי.‬
‫אבל אתן לך לראות בעצמך.‬
‫אנשי בעלות הברית, הם יכלו להעמיד אותם לקיר ולירות בהם.‬
‫זה מה שתמיד עשו כשמלחמות הסתיימו.‬
‫אבל הם החליטו לעשות משהו אחר.‬
‫הם העמידו אותם למשפט הוגן.‬
‫לנאצים לא מגיע משפט.‬
‫הם היו פושעים.‬
‫וברגע שהעלו אותם לדוכן העדים,‬
‫העולם ראה מה הם היו באמת.‬
‫הפשעים שלהם היו עצומים,‬
‫אבל הם היו גברים קטנים וחלשים.‬
‫הם...‬
‫הם השמיעו תירוצים.‬
‫הם טענו שהם לא ידעו, שהם היו חסרי אונים לעצור את זה.‬
‫ספרי להם מה קרה להיטלר.‬
‫הוא הסתתר בבונקר,‬
‫ואז ירה לעצמו בראש.‬
‫זה נשמע בלתי אפשרי.‬
‫כמו חלום.‬
‫אם אפשר להביס אותם בעולם ההוא, אפשר להביס אותם בעולם הזה.‬
‫לפעמים תהיתי,‬
‫אם הצלחת לצאת מהמנהרה.‬
‫הייתי בטוח שמתת.‬
‫ו... לא יכולתי להניח לזה.‬
‫ידעתי שהסרטים היו חשובים לך יותר מכול, חשובים לשנינו,‬
‫אז...‬
‫הקדשתי את עצמי להפצתם.‬
‫סיורים של הרייך.‬
‫כמעט שכחתי את הצליל הזה.‬
‫אנחנו בטוחים כאן.‬
‫- אני מצטערת. - אני מבין.‬
‫פשוט שום דבר לא קבוע במקום...‬
‫יותר.‬
‫אתה מבין...‬
‫שום דבר לא יציב.‬
‫כאילו כל דבר הוא רק...‬
‫השתקפות של השתקפות.‬
‫זה הגיוני?‬
‫אני חושב שכן.‬
‫כמו להיות תלויה בין שמים וארץ.‬
‫זה כאילו כל קיום הוא אמיתי לא פחות מהאחר...‬
‫ובאיזה שלב בוחרים להיאחז בקיום אחד?‬
‫מוראגה - אזור המפרץ המדינות הפסיפיות היפניות‬
‫זה הוא, אלייז'ה.‬
‫אל תכבה את המנוע.‬
‫תישאר ליד המכונית.‬
‫תצפור אם תתעורר בעיה...‬
‫ואז תחפה עליי.‬
‫בוא איתי.‬
‫אבי תמיד רצה שאהיה מפרזל סוסים.‬
‫אם באת הנה בציפייה להרוויח משהו מהמתקפה שלכם באותו יום,‬
‫אתה תתאכזב.‬
‫אני מנסה לא לפתח ציפיות.‬
‫כך אני אף פעם לא מופתע.‬
‫אני מביא לך רק אזהרה.‬
‫אם תמשיכו במעשי הטרור האלה,‬
‫יפן תפעיל את מלוא כוחה הצבאי כדי לדכא את מרד הקומוניסטים השחורים.‬
‫למדנו על טרור מידיה של המשטרה הצבאית שלך.‬
‫אתה כועס רק מפני שכבר אין לכם מונופול על האלימות.‬
‫לא באתי לשמוע הרצאה.‬
‫באת להקשיב לצד שלנו, אני טועה?‬
‫אני מקשיב.‬
‫אנשים מתקוממים נגדכם בכל העולם.‬
‫בהודו, בסין, באוסטרליה.‬
‫יש מיליונים כמונו שיש להם רק מה להרוויח ואין להם מה להפסיד.‬
‫תחשוב כמה קשה תצטרכו להילחם כדי להגן על איי הבית שלכם, אדמירל.‬
‫זה הבית שלנו.‬
‫הובאתם הנה כעבדים.‬
‫איש לא סבל למען הארץ הזאת יותר מאשר בני עמנו.‬
‫נסבול הכול כדי להיות חופשיים.‬
‫מה אתם רוצים?‬
‫מדינה חופשית.‬
‫טריטוריה משלנו.‬
‫רפובליקה עם שלטון עצמי לשחורים.‬
‫במכתב הצעת הפסקת אש.‬
‫הפסקת אש זמנית,‬
‫בכפוף למה שתוכל להציע בתמורה.‬
‫אני לא בעמדה להציע איזשהו דבר.‬
‫אם כך, תמסור הודעה ליורשת העצר.‬
‫נזדקק לסימן של תום לב.‬
‫כמו מה?‬
‫תפסיקו את מעצרי המשטרה הצבאית בגטו.‬
‫אבדוק מה אפשר לעשות.‬
‫תגיד לי, מדוע לא נעשית מפרזל סוסים?‬
‫התברר לי שאני פוחד מסוסים.‬
‫עד היום הזה, אני נעשה חולה‬
‫ביומיים הראשונים בים.‬
‫מה הוא אמר?‬
‫הוא איש מלחמה שמנסה ללמוד לעשות שלום, אבל אני חושב שהוא אדם שנוכל...‬
‫זוזי, זוזי!‬
‫סע! סע!‬
‫אדמירל אינוקוצ'י.‬
‫קולונל...‬
‫אני עוצר אותך באשמת בגידה.‬
‫יצאת מדעתך?‬
‫אקוויאנו המפטון מת.‬
‫מה עם אדמירל אינוקוצ'י?‬
‫הוא עצור.‬
‫נתארגן לשלוח אותו לטוקיו‬
‫כדי שיעמוד למשפטי צבאי בחיל הים.‬
‫- אני אלווה אותו. - לא.‬
‫המשפט הצבאי ייערך כאן בסן פרנסיסקו.‬
‫ייתכן שמשפחת המלוכה לא תסכים.‬
‫זה עניין צבאי.‬
‫לא צריך לערב את יורשת העצר.‬
‫יש להפריד אותה מהעניין.‬
‫למען טובתה שלה.‬
‫טוקיו תהיה מרוצה.‬
‫עם מותו של המפטון,‬
‫רוצחיו של טאגומי נענשו.‬
‫אני ממשיך לחקור את רצח טאגומי.‬
‫חשבתי שאמרתי לך לסגור את התיק.‬
‫הבטחתי ליורשת העצר.‬
‫בוא לא נשלה את עצמנו.‬
‫ב-15 השנים שלך כמפקח הראשי,‬
‫שתלת ראיות,‬
‫סחטת הודאות שקריות‬
‫הוצאת להורג חשודים ללא משפט.‬
‫עשית את כל זה, מדוע?‬
‫מתוך נאמנות לסן פרנסיסקו יפנית.‬
‫והקרבת גם את הבן שלך למען המטרה הזאת.‬
‫קפטן איג'ימה סיפר לי על התקרית האחרונה של טורו‬
‫ב"ארמון הבמבוק".‬
‫בחרת את הדרך שלך לפני 15 שנים, קידו.‬
‫מאוחר מדי לשנות אותה עכשיו.‬
‫אני מצפה לשמוע את העדות שלך במשפט הצבאי של אינוקוצ'י.‬
‫ליאון העביר את הידיעה למועצת ההנהגה.‬
‫הם זימנו פגישה דחופה של כל התאים בצפון קליפורניה.‬
‫אי אפשר לעשות יותר מזה.‬
‫השלטונות היפניים אישרו שאקוויאנו המפטון,‬
‫מנהיג קבוצת הטרור הכושית הידועה בשם "מרד הקומוניסטים השחורים",‬
‫נהרג אתמול בלילה בפשיטה נועזת של המשטרה הצבאית.‬
‫המושל, גנרל יאמורי, שיבח את עבודת השוטרים הצבאיים‬
‫בהנחתת פעולת גמול מהירה...‬
‫הרגנו אותו, אלייז'ה?‬
‫האם היינו רעבים כל כך לשלום...‬
‫האם פעלנו מהר מדי והרסנו הכול?‬
‫לא, בל. הוא היה מעוניין בפגישה.‬
‫הוא הרגיש ששווה להסתכן.‬
‫המשטרה הצבאית, היא עוברת מבית לבית, מעירה אנשים,‬
‫- לוקחת אותם למחנות ליד המספנות. - תגיד רק באיזה מרחק הם.‬
‫במהירות שהם נעים? 20 דקות, עם קצת מזל.‬
‫רובים, אוכל, תחמושת,‬
‫תארזו הכול ותעמיסו על המשאיות.‬
‫אם אי אפשר לאכול את זה או לירות בזה, להעיף!‬
‫ליאון, זה נכון מה שאומרים ברדיו על אקוויאנו?‬
‫כי אני יודע שהם משקרים. כל הזמן.‬
‫אולי הם משקרים עכשיו!‬
‫ההנהגה תקיים פגישה לכל התאים המקומיים. חייבים להתכונן.‬
‫אבל הוא חי, כן? הוא חוזר עם בל ועם אלייז'ה.‬
‫הוא לא חוזר, בנג'י. הוא מת.‬
‫בוא נפנה את המקום הזה. אנחנו חייבים להסתלק.‬
‫מה איתו?‬
‫- בוא ניפטר ממנו. - רגע.‬
‫מה זאת אומרת, "בוא ניפטר ממנו"? מה זאת אומרת?‬
‫- עזרתי לכם. - סידרת אותנו.‬
‫לא! איך הייתי אמור לדעת? לא סידרתי אף אחד.‬
‫אולי כן ואולי לא,‬
‫אבל אין לי זמן לברר, וגם לא הרצון.‬
‫קח אותו החוצה. תעשה את זה בשקט. תשתמש בזה.‬
‫רק רגע. חכו. אפשר לחכות...‬
‫בוא נלך.‬
‫זוז!‬
‫תקשיב לי. תקשיב לי.‬
‫אתה לא חייב לעשות את זה, אוקיי?‬
‫אתה לא חייב לעשות את זה.‬
‫מה אתם צריכים?‬
‫מה אתם צריכים? אתם צריכים כסף? יש לי כסף.‬
‫שתוק.‬
‫אתה לא יכול לקנות אותי.‬
‫משוויץ בכסף שלך,‬
‫בן זונה חמדן שמתעשר ממכירת זבל ליפנים!‬
‫לא. לא, זה יצא לא טוב.‬
‫אני לא. אני לא עשיר. אני בכלל לא עשיר.‬
‫אני רק...‬
‫אני רק אדם.‬
‫אני אדם בדיוק כמוך.‬
‫מה ה... השם שלך הוא בנג'י, נכון?‬
‫נכון? בנג'י? תקשיב, בנג'י...‬
‫- בנג'י, אתה לא חייב לעשות את זה. - סתום את הפה!‬
‫אלוהים. בבקשה, זה לא...‬
‫רד לברכיים.‬
‫אלוהים, לא! בבקשה!‬
‫בבקשה, חכה. חכה, חכה. בבקשה, בבקשה, בבקשה.‬
‫תן לי דקה. בבקשה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תן לי את הידיים שלך.‬
‫שיט! שיט, בשביל מה זה?‬
‫לך.‬
‫לך! קדימה, רוץ.‬
‫אני לא רוצה לראות אותך פה שוב.‬
‫תודה. תודה.‬
‫טוב.‬
‫בסדר.‬
‫אתם רוצים לעדכן אותנו?‬
‫כן. גם אותה.‬
‫אני חייב לדבר בכנות, אני... אני לא סומך עליה.‬
‫כל עוד אני סומך, אתה לא צריך.‬
‫אנחנו עסקת חבילה, אתה מבין?‬
‫זה היא, אני...‬
‫והמשאית הגדולה שלי שמלאה ברובים מזוינים.‬
‫בסדר.‬
‫יש לנו כמה מבצעים בשלבי תכנון.‬
‫אתה מדבר על השער?‬
‫כן, אנחנו מתצפתים עליו,‬
‫אבל... הם ביצרו אותו מאוד בשנה האחרונה,‬
‫לכן כדי להסתער עליו, תידרש מתקפה רצינית.‬
‫כן, כך נראה לי.‬
‫מה בקשר לג'ון סמית?‬
‫בית הדירות שלו הוא מבצר,‬
‫כך שנצטרך לתפוס אותו בנסיעה‬
‫כדי לנסות להרוג אותו.‬
‫זה ידרוש כמובן מודיעין על התנועות שלו.‬
‫איפה התצלומים האלה של הלן צולמו?‬
‫היא חיה באזור הניטרלי עם הבנות שלה בשנה האחרונה.‬
‫התכוונו להתקרב אליה.‬
‫ומה עצר בעדכם?‬
‫כשחיכינו למשלוח שלך, היא חזרה לניו יורק.‬
‫רק רגע. מה היא עשתה באזור הניטרלי מלכתחילה?‬
‫לא יודע. זה לא משנה עכשיו.‬
‫זה משנה מאוד.‬
‫תראו, הלן סמית היא אישה שאיבדה ילד.‬
‫אין מי שחוויה כזאת לא משנה אותו.‬
‫וגם מערכות נישואים מעטות, אם בכלל, לא משתנות במצב כזה.‬
‫אז אם היא עברה לאזור הניטרלי, היא כנראה הייתה נואשת.‬
‫ואם יש סדק בנישואים האלה,‬
‫זו דרך להיכנס.‬
‫כל זה הוא אופרת סבון עכשיו.‬
‫שום דבר מזה כבר לא משנה. איבדנו אותה. היא חזרה לבעלה.‬
‫אולי היא חזרה מרצונה.‬
‫אולי היא חזרה כי לא הייתה לה ברירה.‬
‫אני מצטערת. נדמה לי שחלה טעות.‬
‫איך הצלחת להגיע לקומה הזאת?‬
‫אין טעות, הלן. שמי מרתה.‬
‫אני אהיה בת הלוויה שלך.‬
‫סליחה?‬
‫חובתי היא ללוות אותך בחשאי לכל יציאה מהבית...‬
‫למען הביטחון האישי שלך.‬
‫מי שלח אותך הנה?‬
‫אנחנו שירות של המשטרה החשאית,‬
‫שנועד לענות על הצרכים הייחודיים של המשפחות הראשונות של המפלגה.‬
‫אבל אנחנו יכולים להיות הרבה יותר מזה.‬
‫הרייכסמרשל זימן אותך הנה כדי שתפקחי עליי עין,‬
‫בזמן שהוא מחוץ לעיר? זה העניין?‬
‫או שזה יותר מזה?‬
‫הרבה רעיות של הרייך לומדות לראות בבנות הלוויה שלהן נשות סוד.‬
‫יש אנשים מעטים כל כך שאשתו של הרייכסמרשל יכולה לדבר איתם,‬
‫אחרי הכול.‬
‫תמסרי למשטרה החשאית שאני לא זקוקה לבת לוויה.‬
‫אני מבינה לגמרי.‬
‫אני יכולה לעקוב מרחוק. אפילו לא תדעי שאני שם.‬
‫זייפת כהוגן הבוקר.‬
‫ולמה השתמשת בספר המזמורים?‬
‫אתה יודע את כל השירים בעל פה.‬
‫אני כנראה מזדקן.‬
‫ארוחת בוקר גדולה עם בייקון.‬
‫כן... קפה, שחור. טוסט יבש.‬
‫אני רוצה לדבר איתך על משהו,‬
‫עכשיו כשאנחנו לבד.‬
‫בסדר.‬
‫דבר.‬
‫דיברתי עם המגייס שלי אתמול.‬
‫ותראה, אני יודע שאתה מתנגד...‬
‫למה אני מתנגד?‬
‫לזה שאתגייס. לנחתים? למלחמה?‬
‫לכול.‬
‫אז אם אתה מדבר על השתתפות במלחמה הזאת בהודו-סין, בווייטנאם...‬
‫כן, אני נגד.‬
‫אני כבר בן 18, אבא.‬
‫- אני כבר לא זקוק לרשותך. - שאלת אותי.‬
‫התשובה שלי פשוטה מאוד. אני לא רוצה שתלך.‬
‫- אבל אתה נלחמת ביפנים... - לא רוצה לאבד אותך שוב.‬
‫- "שוב"? - אם תלך,‬
‫אתה תמות.‬
‫למה אתה כל כך בטוח שאמות?‬
‫אתה חזרת. אתה חזרת גיבור.‬
‫זה העניין?‬
‫כל אחד מאיתנו רוצה ביצים מקושקשות, לחמניות ורוטב, בבקשה.‬
‫הכסף שלנו כאן, עם תוספת לטיפ.‬
‫תראו, אנחנו לא רוצים צרות.‬
‫גם אנחנו לא.‬
‫אולי תיכנסו מאחור?‬
‫אתן לכם אוכל לקחת הביתה.‬
‫לא, אדוני. אנחנו מתכוונים לאכול את ארוחת הבוקר של יום ראשון כאן על הדלפק.‬
‫כמו כל השאר.‬
‫ועוד ביום הקדוש, לא פחות.‬
‫אני מנסה לנהל עסק מכובד.‬
‫מתסיסים שחורים כמוכם באים הנה, ומרגיזים אנשים טובים.‬
‫- יש לנו זכות. כך אומר החוק. - אל תתערב.‬
‫יש החוקים שמחוקקים בוושינגטון,‬
‫ויש האופן שבו דברים מתנהלים בעיירה הזאת.‬
‫יש דברים שלא משתנים.‬
‫אתם רואים, זה מה שקורה כשנותנים להם להתפרע.‬
‫קומו ותתרחקו מהדלפק, בבקשה.‬
‫גם אתה, כושי.‬
‫קדימה.‬
‫מה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני פשוט מופתע, כנראה.‬
‫חשבתי שתעשה משהו.‬
‫מה יכולתי לעשות?‬
‫להגיד משהו.‬
‫לעשות משהו.‬
‫אנחנו לא אנשי חוק. בחייך, זה לא תלוי בנו.‬
‫זה פשוט מוטעה כל כך.‬
‫העבירו חוק‬
‫שמקנה לאנשים האלה את הזכות לאכול על הדלפק.‬
‫מה, וזה עדיין קורה?‬
‫זו המערכת שאתה רוצה להקריב את חייך כדי להגן עליה?‬
‫זו המערכת שאתה נלחמת למענה.‬
‫וחזרתי גיבור. זה מה שאתה חושב?‬
‫זה מה שחשבתי שאתה.‬
‫זה מה שאתה רוצה להיות? אתה רוצה להיות גיבור?‬
‫אתה רוצה שיציירו את הפנים שלך בציור קיר?‬
‫אולי שיקראו לבית ספר על שמך?‬
‫עדיין תהיה מת, תומאס.‬
‫- מנין אתה יודע? - כי ראיתי את זה בעבר.‬
‫אני יודע איך זה נגמר.‬
‫וגם אם לא תמות ותחזור,‬
‫לא תהיה אותו אדם.‬
‫הכול בולשיט, תומאס.‬
‫זה שקר מחורבן.‬
‫מדליות, דגלים, המנונים,‬
‫שבועות נאמנות, חופש.‬
‫כשאני מסתכל סביבי, אני לא רואה חופש.‬
‫אני לא רואה סדר, רק תוהו ובוהו.‬
‫אני לא רואה שום דבר ששווה להקריב למענו את חיי בני.‬
‫מי אתה?‬
‫תומאס...‬
‫יוקיקו?‬
‫זו את. את כאן.‬
‫צ'ילדן. דאגתי כל כך.‬
‫היד שלך.‬
‫זה בסדר. הדימום פסק.‬
‫צריך לנקות ולחבוש את זה.‬
‫לא, חכי. את לא נפגעת, נכון?‬
‫לא. באתי הנה אחרי שזה קרה.‬
‫לא ידעתי איפה עוד למצוא אותך.‬
‫המשטרה הייתה כאן וחיפשה אותך.‬
‫הם עשו את זה.‬
‫זה היה כד "פבריל אנמון".‬
‫אחד מתוך שמונה.‬
‫אני מצטערת. לא יכולתי לעצור אותם.‬
‫לא. תראי, זה אפילו לא חשוב.‬
‫אל תזוז עכשיו, צ'ילדן.‬
‫סליחה.‬
‫המשטרה הצבאית תחזור.‬
‫אתה חייב להסתתר.‬
‫הוא הלך הביתה, למה?‬
‫התווכחנו. אמרתי כמה דברים.‬
‫אני לא רוצה שהוא יעשה טעות.‬
‫איזו מין טעות?‬
‫הוא רוצה להתגייס לנחתים.‬
‫"בולשיט". כך קראת לזה.‬
‫- תומאס. - זה סתם דיבורים, נכון?‬
‫כל מה שגידלת אותי עליו?‬
‫חופש, אמריקה?‬
‫הכול רק דיבורים בשבילך. אבל אני מאמין בזה!‬
‫תומאס...‬
‫התגייסות לנחתים פשוט לא באה בחשבון. אוקיי?‬
‫אימא תזדקק לך.‬
‫- למה? - ג'ון, בוא רגע.‬
‫תניח לזה. הוא בן 18.‬
‫אתה יודע שאם תריב איתו, הוא יתחפר.‬
‫פשוט תדחה את זה ליום אחר.‬
‫אין לי יום אחר.‬
‫תומאס, תקשיב.‬
‫אני יודע מה זה להאמין באומה שלך, אוקיי?‬
‫מה זה? אנחנו מצפים למישהו?‬
‫יש היום משחק, ג'ון.‬
‫היי, חבוב.‬
‫אתה בסדר? אתה נראה כמו מישהו שהרגע חטף אגרוף בבטן.‬
‫כן, אני בסדר גמור.‬
‫לא נצפה בוואי. איי טיטל מביס את הרדסקינס מהמרפסת הקדמית.‬
‫טוב לראות אותך, דני.‬
‫- היי, אלוף. - היי.‬
‫הלן...‬
‫את נראית נפלא.‬
‫מקסים כהרגלך.‬
‫מה אתה אומר, טומי? מה הסיכויים שלנו היום?‬
‫קדימה, תתאושש.‬
‫הוא נוהג עד הנה רק כדי לראות אותך.‬
‫אתה יכול לקרוא לו זקן שבור כמה שתרצה, ג'ון,‬
‫אבל זה יהיה פשע להחליף את ואי. איי בגארי ווד.‬
‫לולא המכה הקשה בריגלי,‬
‫הוא היה משיג את התואר לניו יורק.‬
‫יש דבר כזה "נאמנות".‬
‫נכון, תומאס?‬
‫חוץ מזה, אם ואי. איי יכול לעשות את זה בגילו, עדיין יש לנו תקווה.‬
‫אתה בטוח שהכול בסדר, ג'ון?‬
‫אתה נראה כאילו מישהו הלך על הקבר שלך.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מבקש שתסלח לי, דניאל.‬
‫אני לא מרגיש כל כך טוב.‬
‫ג'ון.‬
‫כדאי שאלך.‬
‫לא, דן. בבקשה, תישאר. תצטרף אלינו לארוחת ערב.‬
‫זה בסדר, הלן.‬
‫דני...‬
‫אתה יודע שלא הייתה לי ברירה, נכון?‬
‫למה אתה מתכוון, ג'ון?‬
‫אתה לא תבין.‬
‫אני מצטער.‬
‫אנחנו אחים, נכון?‬
‫אין לך על מה להצטער.‬
‫אני איתך.‬
‫ג'ון! ג'ון!‬
‫זה אני. זה דני.‬
‫דני?‬
‫אתה חייב להוציא אותנו מכאן.‬
‫הבריח, ג'ון.‬
‫פשוט תרים אותו.‬
‫נחמוק החוצה. אף אחד לא ידע.‬
‫תוציא אותנו.‬
‫פשוט תפתח את הבריח. הבריח. פשוט תרים את הבריח.‬
‫סמית.‬
‫אני רוצה שתהיה בתדריך הזה.‬
‫בבקשה, ג'ון...‬
‫ג'ון, זה אני.‬
‫זה אני, דני.‬
‫- אל תשאיר אותנו כאן! - בבקשה, ג'ון.‬
‫- תעזור לנו. - אל תשאיר אותנו כאן.‬
‫- בבקשה. אל תיתן להם לקחת אותנו. - ג'ון!‬
‫ג'ון, תפתח את הבריח! ג'ון!‬
‫ג'ון! ג'ון!‬
‫היינו אחים! ג'ון!‬
‫ג'ון! ג'ון!‬
‫ג'ון!‬